- Det er næsten klar, mr. George. - Godt, Phil.
- Er det kaptajnens brev? - Ja, Phil.
- Giver De det til mr. Tulkinghorn? - Jeg ser ingen anden udvej, Phil.
- Ellers bliver vi smidt på gaden. - Han kan hænge sig. Vi klarer os.
Vær ikke urolig for mig, George. Jeg kan begynde at bokse igen.
Din kampdage er forbi, Phil. Tag det ikke ilde op.
Det handler om ære. Kaptajnens ære.
Det gælder liv og død, Phil, og kaptajnen er død.
Min pligt er at tænke på de levende.
Mr. Tulkinghorn får det, han vil have. Denne gang.
Hvor er det venligt af Dem, mr. Jarndyce. Sikke en gæstfrihed.
En hel vogn, kun til mig.
De bliver husket på dommedag, når mine små fugle bliver frie.
Det glæder mig. God rejse, miss Flite.
- Jeres fætter, mr. Carstone. - Hvad er der med ham, miss Flite?
Nogen må holde ham tilbage. Ellers går han under.
- Det sker ikke Richard noget. - Jeg kender tegnene, min ven.
Jeg så dem opstå hos Gridley, og jeg så resultatet.
Hvis nogen holder ham tilbage, kan alt stadig gå godt.
Farvel, mine kære venner.
- Hvad er det, Clamb? - Sergent Georges skriftprøve.
- Han ville ikke komme ind. - Pyt. Lad mig kigge på det.
Sådan ser kaptajn Hawdons håndskrift ud.
Her har vi håndskriften hos den skriver, der blev kaldt Nemo.
Jeg ville sige, at håndskriften i de to dokumenter er den samme.
Vil De se efter, Clamb?
Her bliver stille nu, hvor miss Flite har forladt os.
Hun elsker at snakke, ikke?
Hvad er der galt, Ada?
Jeg kunne ikke lide det, hun sagde om Richard.
Miss Flite siger mange ting om alt muligt.
Hun sagde, at han måske led samme skæbne som stakkels mr. Gridley.
Richards kærlighed til dig er stabil.
Han er ikke som mr. Gridley eller miss Flite.
Han har andre end sig selv at tænke på.
- Det får ham til at handle rigtigt. - Ja.
Ja, sådan bliver det. Det håber jeg.
Vi må hellere gå ned. Er du klar?
Det var spændende nyheder om mr. Woodcourt.
Et skibbrud, hvor han reddede mange sømænds liv.
Du må have følt dig stolt, Esther.
Ja, jeg følte mig stolt af ham. Men han er ikke noget for mig nu.
- Hvordan kan du sige det, Esther? - Det er sandt.
- Han syntes om dig. Det ved jeg. - Det gjorde han måske.
Han havde måske sagt det -
- hvis jeg havde været rig eller nogens datter.
Men det gjorde han ikke, og det er jeg glad for nu.
Han ville fortryde det, hvis han så mig nu.
Se ikke sådan på mig, Ada. Det er sandt, og du ved det.
Kom ind, Esther, og luk døren.
Jeg gik forbi dit værelse på vej ned til middagen.
Jeg kunne ikke undgå at høre en del af jeres samtale.
- Det må du undskylde. - De skal ikke undskylde.
Det, jeg siger til Ada, kan jeg sige til Dem.
Så håber jeg ikke, at du har noget imod det, når jeg siger -
- at jeg blev ked af det, da jeg hørte dig tale sådan.
- Om mr. Woodcourt? - Ja.
Sæt dig ned, Esther.
Var du meget glad for ham?
Om jeg gjorde eller ej, spiller ingen rolle nu.
Hans mor udtrykte klart, at jeg ikke er noget for et menneske -
- af en så fornem herkomst.
Nu er den sidste tvivl ryddet af vejen.
Ingen gifter sig med et koparret nul som mig.
Jamen, det er jo sandt. Jeg har ikke ondt af mig selv.
Jeg var heldig med at overleve. Jeg er på Bleak House.
- Så længe De vil have mig. - Det vil jeg hellere end gerne.
Uanset hvad familien Woodcourt måtte synes eller føle -
- så er der andre, der elsker dig højt.
Din ulykke har ikke gjort dig mindre elskelig, end du var.
Måske er du nu endnu mere elskelig for den, der kender dig -
- og virkelig elsker dig.
Tak, men jeg vidste godt, at De ikke havde ændret holdning.
Ada og Charley føler det samme.
- Ikke helt det samme, Esther. - Næsten.
Vær ikke urolig for mig, sir.
Det skal nok gå mig godt, fordi jeg har mine venner.
Møg ... møg!
Også det her. Ryst mig, Judy!
Ikke så voldsomt, din papegøje!
Nu tager vi næste bunke. Der er penge i det et eller andet sted.
Jeg vil have dem. De stod i stor gæld til mig.
Ud! Privat ejendom. Der er lukket!
Ingen dagdrivere, sælgere eller tyve bliver lukket ind.
De kender mig vist godt, mr. Smallweed.
Guppy fra Kenge & Carboys.
Dem kender jeg. De var også med ved ligsynet.
- Hvad vil De nu? - Hente nogle breve for en klient.
- Hvem er klienten? - Det må jeg ikke sige.
Man høster, som man sår. Hvem er klienten?
- En dame. - En dame? Hvor hyggeligt.
- Hvad er det for breve, skurk? - Jeg er ikke nogen skurk, sir.
- Jeg er jurist. - Det er det samme!
- Hvad er det for breve? - De er private.
Personlige breve, som kun er af interesse for min klient.
Hun betaler. De har ingen værdi, undtagen for min klient.
- Men hun betaler? - En symbolsk pris.
De betaler en symbolsk sum, mens hun betaler fyrsteligt!
- Har jeg ikke ret? - Slet ikke, mr. Smallweed.
Mit motiv er at hjælpe min klient og om muligt også en anden dame.
En dame, jeg er forelsket i, mr. Smallweed.
De elsker sandelig Deres damer, mr. Guppy.
- Hvordan ser de breve ud? - De er omvundet med lyserøde bånd.
Lyserøde bånd? Hvor rørende. Ryst mig, Judy.
- Og ... - Hvad? Ud med sproget!
- De er til kaptajn Hawdon. - Kaptajn Hawdon?
- Siger det navn Dem noget? - Nej. Jeg har aldrig hørt om ham.
Nå, mr. Guppy. Vi gennemgår den dødes ting.
Hårdt arbejde, som De kan se.
Hvis vi finder brevene, vil vi måske forhandle med Deres klient.
- Det var alt. Vis ham ud, Judy. - Tak, mr. Smallweed. Godaften.
Skidt med det. Ud! Lås døren efter ham, Judy!
Kaptajn Hawdon og en dame.
Og en ung dame. Det må der være penge i.
Hvor er brevene, dit svovlstinkende uhyre?
En invitation fra Boythorn! Han virker meget opsat at se os.
Vil du med, Esther? Du burde kunne klare rejsen nu.
Rejsen er ingenting, men ...
Men hvad?
Jeg ved ikke, om jeg vil ses uden for vores lille kreds.
- Jeg er vist bare forfængelig. - Du kan bære slør, Esther.
Boythorn er en ven og næsten lige så glad for dig, som vi.
Hør lige her. Hvis du ikke kommer, sværger han at rive huset ned.
"Mursten for mursten, sten for sten."
- Vil du bære ansvaret for det? - Nej, det vil jeg ikke!
Jeg må vænne mig til at blive set som den, jeg er nu.
Sig til mr. Boythorn, at jeg vil glæde mig til at komme.
- Frue? - Ja, hvad er der?
De unge damer er på besøg hos mr. Boythorn igen.
De er blevet set i byen.
- Dem begge to? - Ja, frue.
Hende, der blev syg, miss Summerson, er hun rask?
Ja, gudskelov.
Men hendes stakkels ansigt siges at være uhyggeligt koparret.
Tak, mrs. Rouncewell.
Har I aldrig hørt om spøgelsesstien på Chesney Wold?
- Jeg tror ikke på den slags. - Det burde du.
Det er nemlig en sand historie. I får den måske selv at se.
På Karl den 1.'s tid -
- var der en Dedlock, der hed sir Morbury.
Han var loyal over for kongen.
Men hans frue havde intet slægtsblod i årerne.
Hun holdt med oprørerne.
Hun udspionerede sin mand og forrådte ham.
Hvad sir Morbury end gjorde, fik han hende ikke til at ændre sig.
Hun sneg sig ud om natten og lammede hestene.
Sådan sagde man.
Sir Morbury og hans venner kunne ikke ride ud i kamp.
En nat greb han hende i det.
Han smed hende på stengulvet så hårdt, at hun brækkede hoften.
Det er ikke nogen køn historie.
Hun døde langsomt af sine kvæstelser.
Men før hun døde, nedkaldte hun en forbandelse over sin mand.
"For nu og altid, når du hører mine fodtrin på terrassen -
- kan du regne med, at elendighed og vanære kommer til huset Dedlock."
Og sådan har det været lige siden.
- Den vil jeg gerne se. - Jeg skal vise jer den i morgen.
- Ja, Clamb? - Sergent George, mr. Tulkinghorn.
- Hvad er der med ham? - Er han fri af sin gæld?
Nej.
Siger De nej, mr. Tulkinghorn?
Smallweed skal vente en måned, og så inddrive gælden.
Jeg forstår ikke, mr. Tulkinghorn.
Jeg regnede ikke med at skulle forklare mig for min sekretær.
Men da De nu spørger.
Jeg vælger at inddrive skylden, fordi jeg ønsker det, og fordi jeg kan.
Sergent George vil lære, at trodsighed har sin pris.
- Er det forstået, Clamb? - Ja. Tak, sir.
Godt. Gør nu, som jeg siger.
- Det er et stort og mørkt sted. - Vil du ikke bo sådan her, Charley?
- Nej, frøken. - Heller ikke jeg.
- Det må være her. - Jeg kan ikke lide det, frøken.
Vi må være stille og tavse. Så hører vi måske spøgelsets fodtrin.
Frøken!
Jeg skræmte Dem vist, miss Summerson.
Jeg hører, at De var meget syg. Har De det stadig dårligt?
Jeg havde det fint indtil for et øjeblik siden.
Jeg vil gerne tale med Dem på tomandshånd.
Kan miss Clare og Deres pige gå hjem før Dem?
- Jeg ville blive meget taknemlig. - Naturligvis, frue.
Sæt dig ned sammen med mig, mit barn.
Det skal nok heles.
- Hvad er der galt? - Jeg har noget at fortælle.
Det er så forfærdeligt, at jeg ikke ved om jeg har modet til det.
Jeg er din mor, Esther.
Jeg forstår ikke ...
Jeg er din elendige og ulykkelige mor.
Kan du få du dig selv til at kigge på mig? Kan du tilgive mig?
Er De virkelig min mor?
Jeg vidste ikke, at du overlevede.
De sagde, at du døde, få timer efter at du blev født.
I tyve år vidste jeg ikke, at jeg havde en datter, der levede.
Jeg troede, at jeg aldrig ville få dig at se.
Må jeg ..?
Må jeg kalde dig mor?
Hvor længe har du vidst det? Hvordan fandt du mig?
Jeg opdagede det først for nylig.
Så hørte jeg, at du var syg. Døende.
Jeg blev desperat ved tanken om, at jeg måske aldrig fik det sagt.
Nu er jeg rask, og vi har alverdens tid.
Nej.
Denne historie har ingen lykkelig slutning.
Jeg var en egenrådig og impulsiv ung kvinde.
Jeg blev forelsket i en ung officer og gik i seng med ham -
- natten før han tog af sted med sit regiment til Vestindien.
Han vendte aldrig tilbage. Han blev rapporteret død.
- Var det min far? - Ja.
Hvad var hans navn?
Han hed Hawdon, James Hawdon.
Han var kaptajn i dragonregimentet.
Vidste han ikke, at jeg eksisterede?
Jeg var meget syg under nedkomsten.
Da jeg kom til mig selv, sagde de, at du var død.
Jeg troede aldrig, at jeg ville føle noget igen.
Det gjorde jeg heller ikke før nu.
Sir Leicester Dedlock friede, og jeg sagde ja.
Jeg sagde intet til ham om dig.
Jeg narrede ham og fik ham til at tro, at jeg elskede ham.
Det var ondskabsfuldt, og det vil koste mig.
Jeg har prøvet at være en god hustru, men slægtens ære er alt for ham.
Min hemmelighed ville knuse ham. Han må aldrig få det at vide.
Hvis han opdager det, er alt tabt. Han er vanæret, og jeg går under.
Det er derfor, at du og jeg -
- aldrig mere kan se hinanden.
Jeg har lige fundet dig. Du må ikke sende mig bort.
Det er jeg nødt til.
Hvis vi mødes igen -
- bliver det opdaget, og alt kommer frem.
Det her må være første og sidste gang, min kære datter.
Jeg kom for at se spøgelsesstien.
Jeg troede, at det var en historie, men det er sandt, ikke?
Det bliver mig, der bringer elendighed og vanære til huset.
Passer det, miss Barbary sagde om, at jeg aldrig skulle være født?
Nej, min elskede.
Prøv at tilgive mig, mit barn.
Esther ... Hvad er der galt?
Ønsker De noget, frue?
Nej tak, Rosa. Ingenting.
Esther? Har du det godt?
- Ja, nu går det godt igen, Ada. - Du var oprevet, da du kom ind.
Jeg var lidt oprevet, men nu har jeg det godt.
Det var lady Dedlock, ikke? Var hun vred, fordi vi trængte os på?
Nej. Jeg kan ikke fortælle det, Ada.
- Er det en hemmelighed? - Ja, en hemmelighed.
- Må din bedste ven ikke høre den? - Jeg gav hende mit ord.
En skønne dag kan jeg måske sige det, men du må ikke spørge mere.
Jeg troede ikke, at vi to havde hemmeligheder.
Jeg håber, at det bliver den eneste.
Jeg ville fortælle dig en, men nu ved jeg snart ikke.
Esther! Ada!
Senere.
Mine kære, unge damer. Jeg er en elendig vært.
Jeg inviterer jer, og nu må jeg forlade jer.
Men det er nødvendigt. I må tilgive mig.
- Hvad er der sket, mr. Boythorn? - Et vigtigt ærinde. Jeg skal med.
Jeg har forsikret ham, at I overlever en dag eller to.
- I er fornuftige og kompetente. - Det håber jeg da, sir.
Jeg er jer meget taknemmelig.
Sikke et held. Hvordan skulle jeg ellers have klaret det?
Klaret hvad, Ada?
Denne vej, mine damer.
Bliv nu ikke vred, Esther. Nogen her vil tale med dig.
Med mig?
- Richard! - Esther!
Lad mig nu se dig.
- En stor forandring, som du ser. - Nej.
Du er den samme, kære Esther!
Hvor skønt, at vi tre er sammen igen. Lad os sætte os.
Vi må gå ud fra, at de to unge gifter sig.
Hvad sker der så med Esther? Hun har været Adas ledsager.
Tager hun med Ada, når Ada bliver mrs. Carstone?
Jeg håber, at hun bliver på Bleak House.
Som din husholderske?
Ikke nødvendigvis som min husholderske.
Hvordan så?
Naturligvis! Hvorfor indså jeg ikke det før?
Du vil giftes med hende!
- Er det så latterligt, Boythorn? - Latterligt? Naturligvis ikke.
Det sker hele tiden. Gamle mænd og unge husholdersker.
Sig mig, hvornår fandt du på det?
Da du satte hende i skole? Var det derfor?
- Har du opdraget hende til din brud? - Nej! Hold nu op, Boythorn.
Hun ved ingenting om det. Jeg har sagt mere, end godt er.
- Vil du respektere min fortrolighed? - Absolut.
De kan lægge mig på hjul og stejle. Jeg siger ikke et ord!
- Var det din hemmelighed? - Er det slemt, at vi ses i smug?
Nej. Men du kunne være kommet op til huset, Richard.
- Du er velkommen. - Det er jeg ikke så sikker på.
Forholdet mellem min formynder og mig er lidt anstrengt.
Fejlen er min. Men nu er vi her.
Bliver I og spiser? Grubble har lagt sig i selen.
Fugl, koteletter, og jeg ved ikke hvad.
Det er dejligt at se dig igen, Esther.
Jeg kom, så hurtigt jeg kunne.
- Kan du lide livet i hæren? - Det er godt nok.
Men jeg har svært ved at falde til ro.
Det kan jeg nok ikke, før retssagen er afgjort.
Jamen, det kan vare mange år -
- hvis den overhovedet bliver afgjort. Det er familieforbandelsen.
Hvad John Jarndyce siger, er ikke nødvendigvis altid rigtigt.
Desuden står jeg ikke til ansvar over for mr. Jarndyce eller andre.
Lad os ikke tale om det nu. Vi må acceptere hinandens meninger.
- Passer du selv det juridiske nu? - Nej, det gør Vholes.
Han arbejder virkelig hårdt.
Mr. Skimpole førte os sammen. Det er jeg meget taknemmelig for.
Spiser De ikke med Deres venner, mr. Skimpole?
- Ikke i aften, mr. Grubble. - Jeg er med.
- Et nyt glas, mr. Grubble. - Javel, sir.
Er Skimpole nu også den bedste til at rådgive i forretningsanliggender?
Jeg blev også overrasket. Men Vholes manede al tvivl i jorden.
Nu sker der ting og sager.
Udgifterne er steget, men det er påkrævet for at opnå resultater.
Ada forstår det godt, ikke sandt? Det er lige så meget for din skyld.
Hvad nu, hvis der slet ikke kommer noget ud af det?
Måske slider du dig selv op med venten, uro, håb og udgifter.
Min drøm var aldrig at blive rig. Heller ikke din.
- Hvorfor ikke bare opgive det? - Opgive det?
Så kan vi leve fattige og lykkelige.
Det vil jeg også gerne, Ada. Penge betyder ingenting.
Hvad betyder så noget?
Retfærdighed for mig og Ada. Det er det eneste, jeg vil have.
Jeg vil ikke snydes for det, der er mit, af Jarndyce eller nogen anden.
Lad os lægge alt det til side og glædes over dette øjeblik.
Jeg er så glad for at være sammen med jer igen.
Vi kan være sammen hele dagen i morgen.
Måske kan vi holde ham væk fra bekymringerne i London?
Så husker han, hvem han er. Den gamle Richard er ikke borte.
- Han elsker dig stadig lige højt. - Tror du? Ja, det gør han nok.
Jeg opgiver ham aldrig, hvad der end sker.
Kan vi mon få ham til at blive, indtil mr. Jarndyce er tilbage?
- Så kan alle blive venner igen. - Vi kan da prøve.
Hør nu godt efter. Det der skal til klunseren.
- Bedstefar ... - Og du kan ryge samme vej.
- Hvad er det? - Det, ham fra Kenge talte om.
Lyserøde bånd. De lå under din stol.
Der er de! Brevene til kaptajn Hawdon fra en dame.
Der er penge i det. Hvem der? Ud med dem! Spioner!
Jeg bor her, mr. Smallweed, og har ret til at være her.
Kun hvis jeg siger det. Jeg er udlejeren!
Vi hæver lejen og får rigtige lejere.
Advokater, parlamentsfolk og yngre aristokratsønner.
Yngre aristokratsønner her? Næppe, mr. Smallweed. Farvel.
De skal ikke stikke næsen i sky. Vi ses i rendestenen!
Tænk, hvis livet altid kunne være sådan her, Ada.
Det kan det da godt, ikke?
En dag. Måske.
Miss Summerson! Hvor hyggeligt!
De må undskylde, at vi sådan trænger os på.
Hvem er det? Er det ..?
- Mr. Coavinses' ældste datter? - Ja, sir. Jeg hedder Charley.
Charley? Sikke en fin pige, du er. En pryd for din stakkels far.
Jeg gav ham en masse arbejde, mens han levede.
Hvis en af dine brødre vælger faget, kan jeg hjælpe ham.
- Ih, ja. - Altid lige skarp, miss Summerson.
Du godeste!
Jeg er virkelig ...
Jarndyce burde have lyttet til mit råd.
Nu smitter det vel ikke, håber jeg?
Slet ikke, mr. Skimpole. De har intet at frygte.
- Må jeg spørge, hvem Deres ven er? - Ja, da. Det er mr. Vholes.
Mr. Carstones utrættelige advokat skal træffe sin klient.
Nu ved De, hvorfor vi er her.
Jeg håber ikke, at vi forstyrrer.
Mr. Carstone vil gerne informeres, hver gang hans sag skal op.
Den er på plakaten for i morgen, og derfor tog jeg diligencen herned.
Han vil nok til London øjeblikkeligt.
- Er hans tilstedeværelse påkrævet? - Nej.
- Vil det gøre nogen nytte? - Det tror jeg ikke.
Nå, der er min klient. Undskyld, miss Summerson.
Der ser De. Sund fornuft, ansvar og respektabilitet i et.
Sikke en mand! Det var mig, der førte dem sammen.
Hvordan gik det til?
Vholes bad mig præsentere ham, og jeg gjorde det.
Fik De penge for det, mr. Skimpole?
Nu De nævner det, tror jeg faktisk, at jeg fik nogle.
Man kunne næsten sige, at Vholes bestak mig.
Han gav mig noget. Lad os kalde det en provision.
Var det 5 pund? Ja, det tror jeg.
- Jeg forstår. - De forstår alt, miss Summerson.
Selvom De er så ung.
Jeg, derimod, forstår ingenting.
Jeg er blot et barn.
- Mr. Smallweed? - Der er lukket.
Ud! Jeg pudser hundene på Dem! Jeg kan ikke holde dem!
Det er mig. Guppy fra Kenge & Carboys.
Guppy? Kom herhen. Ryst mig, Judy.
- Hvad vil De? - Har De mon fundet brevene?
Hvilke breve? Vi står i breve til halsen.
Lyserøde bånd. En dames håndskrift. Adresserede til kaptajn Hawdon.
Nå, ja, nu kan jeg huske dem. Hvad sker der, hvis jeg finder dem?
- Så vil min klient gerne købe dem. - Deres kvindelige klient.
For et symbolsk beløb? Hvad er det for et beløb?
10 pund?
10 pund! Er jeg måske født i går, mr. Guppy fra Kenge & Carboys?
Hvis jeg fik dem at se, kunne jeg måske betale lidt mere.
Har De dem eller ej?
- Mr. Guppy. - Mr. Tulkinghorn. Hvordan går det?
Er De her i et ærinde for Kenge & Carboys?
- Nej, sir. - Har De startet Deres eget?
Nej, sir. Det er en privat kunde.
Midt i arbejdstiden for Kenge & Carboys?
- Det vil nok interessere mr. Kenge. - De må ikke sige noget.
Hvad hedder Deres private klient?
Det kan jeg ikke afsløre, sir.
- Er De helt sikker? - Ikke ti vilde heste ...
Ikke det?
- Gå Deres vej, mr. Guppy. - Jeg talte med mr. Smallweed.
Farvel, mr. Guppy.
Godt.
Han ville have brevene.
Lod De ham se dem? Sagde De, at De havde dem?
Nej. Da jeg så navnet Hawdon, tænkte jeg på Dem.
Godt.
Jeg vil have noget for dem, mr. Tulkinghorn.
Jeg betaler 250 pund for brevene.
Hvis De nægter, at De nogensinde har set dem.
De ved intet om kaptajn Hawdon i forbindelse med nogen dame -
- eller noget som helst andet.
- Har vi en aftale? - Ja.
Så er vores forretninger overstået. Min sekretær kommer med pengene.
Farvel.
Udgifter for eftersøgningen, tilstedeværelse og diverse udgifter.
- Jeg har besøgt Dem. - Ja, men ...
- Gør vi fremskridt? - Vi er meget aktive, mr. Carstone.
Vi arbejder virkelig hårdt. Vi undersøger alt.
Ja. Det er godt.
Gid det ikke var så forbandet dyrt.
Sådan er det, mr. Carstone. Intet er gratis i denne verden.
Er sir Leicester og lady Dedlock stadig i byen?
Nej, sir. De er vendt tilbage til Chesney Wold.
Så må jeg besøge dem der.
- Du har en blid hånd, Rosa. - Tak, frue.
Det er lindrende. Jeg har brug for lindring.
Vi er alle lidt ude af den i dag.
Sir Leicesters kandidat tabte valget.
- Er du interesseret i politik? - Nej, frue.
Det er jeg heller ikke.
Men han blev vist blevet besejret af mr. Rouncewells kandidat.
Sir Leicester er vred på mr. Rouncewell.
Han tror, at Rouncewell vil styrte aristokratiet.
Jeg er fuldstændig ligeglad.
Men det er trist at se sir Leicester så nedslået.
Er det derfor, at De er nedtrykt, frue?
Ja, sammen med det faktum, at mr. Tulkinghorn skal spise her.
- Kan De ikke lide mr. Tulkinghorn? - Nej, slet ikke.
Hjemme igen! Og mit hus er i god stand.
Ingen røvere? Ingen spøgelser? Ingen trolde?
Vi har haft en besøgende. Richard ... Carstone kom på besøg.
- Var Rick her? - Er De ikke vred?
Nej, slet ikke. Sikke en skam, at jeg ikke fik ham at se.
Han var nok ikke kommet, hvis De havde været her.
Er han stadig sådan? Der blæser en stiv modvind.
Vi prøvede at få ham til at blive, men han blev kaldt væk.
- Var det noget med hæren? - Nej, desværre.
- Retssagen? - Ja.
Han har en ny advokat, mr. Vholes, som han har mødt gennem Skimpole.
De tager sig uden tvivl godt betalt.
Stakkels Rick.
Ja, ja ... tak.
Jarndyce mod Jarndyce.
- Mr. Brownlow? - Dækning af sagsomkostninger.
Det tvivler jeg ikke på. Ellers andet? Det tager vi nu.
Resten af de skriftlige udsagn og indlæg, der skal høres -
- det vigtige med andre ord, udsættes til onsdag om fjorten dage.
Rouncewell, som var en gæst i mit hus, Tulkinghorn -
- er gået med pøblen imod mig.
Han ville tage Hendes Nådes tjenestepige og uddanne hende!
- Som om Chesney Wold ikke duede. - Jeg vil ikke af med hende.
Den slags er meget stolte.
De følte måske, at Rosa var blevet besmittet af bekendtskabet.
Besmittet? Absurd.
Jeg har lige hørt en historie om en mand fra mr. Rouncewells by.
Hans datter tiltrak en fin dames opmærksomhed.
Ja? Fortsæt.
Damen var venlig mod pigen og var altid i hendes nærhed.
Så langt, så godt. Men damen havde en hemmelighed.
Hun havde tidligt i sit liv været forlovet med en kaptajn.
Hun giftede sig aldrig med ham.
Men hun fødte et barn, som han var faren til.
Chokerende.
Flere år senere kom sandheden frem.
Manden fra Rouncewells by fjernede sin datter efter det.
Begrundelsen var, at hun var blevet besmittet af bekendtskabet.
Det kan man godt forstå, hvis det virkelig var omstændighederne.
Men faktum er, at sådanne omstændigheder er umulige.
Den slags opførsel forekommer ikke.
Nej. Historien kan umuligt være sand.
- Hvor længe har De vidst det? - Jeg har haft mistanke.
Men først for nylig fik jeg vished.
- I månedsvis? - Et par dage.
- Vil De afsløre mig nu? - Jeg har ikke bestemt mig endnu.
De kan spare Dem ulejligheden.
Jeg forlader Chesney Wold for altid i aften.
Nej, De gør ikke. De må høre, hvad jeg har at sige.
- Fortsæt. - De skal vide en ting, lady Dedlock.
Den eneste, jeg tænker på i denne triste sag, er sir Leicester.
Hvorfor må jeg så ikke rejse?
Deres flugt ville afsløre sandheden for alle.
Det ville vanære slægten. Det er ganske udelukket.
Sir Leicester og slægtens ære er en og samme sag.
Sir Leicester, baroniet, forfædrene og Chesney Wold.
Det her skal holdes hemmeligt, hvis det overhovedet er muligt.
Han må ikke drives til vanvid eller i døden.
Fortsæt.
Min erfaring er, at de fleste burde lade være med at gifte sig.
Det tænkte jeg allerede, da sir Leicester giftede sig.
Men sket er sket.
Nu beder jeg Dem tænke over det, som vi begge ved.
Jeg skal gøre det samme.
Skal jeg blive ved med at leve dette lidelsesfulde liv -
- som De ønsker, dag efter dag?
Jeg er bange for det, lady Dedlock.
Det er jeg ikke sikker på, at jeg kan gøre, mr. Tulkinghorn.
Det skal De, lady Dedlock, for Deres mands skyld.
Det er De nødt til for slægtens ære.
Tekster: Neel Rocco www.sdimedia.com